Musikkverdenen sørger over at folke- musikkikonet Irving Steinbloom er død.
Han var svært sentral innen folkemusikken-
-fra dens spede begynnelse på 50-tallet og i dens storhetstid på 60-tallet.
Steinbloom var manager for platemillion- suksesser som Main Street Singers-
-The Folksmen og folkemusikkens yndlinger, Mitch & Mickey.
Med sin musikk var de generasjonens stemme, og budskapet var fred og frihet.
Et budskap ungdommen samlet seg om.
Steinbloom etterlater seg kone og tre barn.
Hva sier du, Mitch? Det er opp til deg. Blir du med oss?
Ja, vi har alle tre Folksmen.
Alan, så klart. Han var den første som...
Vi kan ikke få til dette uten deg. Det er ikke mulig.
Det var den eneste passende hyllesten til dette fantastiske mennesket.
For pappa var noe helt spesielt.
Jonathan, Irving Steinblooms sønn
Derfor ville vi hylle pappa med en minnekonsert-
-der alle de flotte grupper og personer han hadde representert, deltok.
Den blir alt om to uker. Og vi måtte legge den til Town Hall i New York.
Hvor ellers kunne vi holde den? Det måtte bli Town Hall.
Og de hadde en ledig dato.
Men vi fikk kort tid på oss, kun to uker til å planlegge et så komplisert opplegg.
Men jeg er jo ganske strukturert. Jeg har alltid vært svært strukturert.
Da jeg var 12 år, stiftet jeg JBPL, Jødiske barns pololiga.
Vi red på shetlandsponnier i stedet for hester. Artig. Mor sa:
"Faller han av, skal han ikke falle så langt ned."
Hun var overbeskyttende. Hun var vel fryktelig glad i meg.
Jeg var med på skolelaget i sjakk.
Under sjakkturneringene måtte jeg ha på meg beskyttelseshjelm.
Kanskje hun var redd vi skulle falle og spidde oss på en spiss løper.
De godtar ingen fnys her inne Legg dem igjen ute
The Folksmen på Hoot Nite 1965
-Det er eplevin i kagger -Og sagmugg på golvet
Så hvis du føler lyst Viser jeg veien
Bare se etter neonskiltet Som blinker
Ea-a-oe's
Det er en valp i salongen Og en gryterett på ovnen
Hallo, fremmede
Gjenforening av The Folksmen Pine Falls, New York
Nei!
Jeg tar gjerne en sånn.
-Palter har et alter, ser jeg. -Ja, Palter-vomma.
-Jeg syntes du så kjent ut. -Jeg tror jeg jobbet med sønnene deres.
Mark og jeg møttes på University of Vermont i 1961.
Vi var begge interessert i folkemusikk og der var et stort folkemusikkmiljø.
Vi dannet gruppa The Twobadours.
-Two, 2... -...badours.
Fordi vi var to. Det var tanken bak navnet.
Mark var bass. Og jeg var tenor, der oppe.
-Så vi hadde ingen førstestemme. -Ikke noe lim. Ingen i midten.
Vi reiste til New York for å se hva som skjedde i bransjen.
Vi spilte på The Folk Place, som var en flott klubb på den tida.
-Der støtte vi på Jerry. -Det var vendepunktet.
Det var rene magneten, alle gikk der. Han sang, koret for andre.
Jeg trodde jeg var gitarspiller da, med masse vibrato på Fender-gitarene.
Men jeg likte folkemusikk også, og gikk på Folk Place, der jeg traff disse to.
Jeg spilte litt gitar og sang mellomstemmen, mest for meg selv.
-Han så jo ikke så verst ut heller. -Det er sant. Det skadet ikke.
-Vi endte opp sammen. -Det klaffet.
Irwing Steinbloom ga oss platekontrakt på Folk Town, selveste folk-labelen da.
Senere havnet vi på Folk Tone, som var et slags underbruk av det.
-OK label, men med dårlig distribusjon. -Ingen distribusjon i det hele tatt.
Platecoverne var i bare to farger, ikke fire. Det var et problem.
Og de lagde ikke hull midt i platene, noe mange klagde på.
-Når du la plata på spilleren... -Så roterte den helt vilt på tallerkenen.
-De tingene var jo ikke vårt ansvar. -Det var gode plater, men vriene å spille.
Hvis du stakk hull i dem, gikk det greit.
Det er nifst men sant Så gjør det Den gode bok sier
Det var vel i 1958 i Greenwich Village.
Chuck Wiseman og jeg gikk sammen...
George Menschell, medstifter
...med Fred Knox og Bill Weyburn.
VI fikk med oss en av vår generasjons største begavelser.
En av tidenes største begavelser. Sandy Pitnik.
Og vi ble Village Folk Ensemble.
Vi var en flott gruppe.
Vi hadde en bra sound, men jeg syntes alltid vi skulle hatt fyldigere sound.
En kveld i 1960 drev vi og jammet sammen med Klapper Family.
Plutselig hørte jeg sounden jeg var ute etter. Koringen var utrolig.
Jeg tenkte: "Vi er fem, de er fire, det blir en neuftett!"
Og fra det øyeblikk hadde vi den - neuftettsounden.
Klappers syntes også det låt flott, så vi gikk sammen og ble Main Street Singers.
10 år og 30 plater senere skilte vi lag. Men vi hadde gjort det bra.
Chuck Wiseman og jeg, vi ga oss også og gikk hver til vårt.
I 71, etter bruddet i Main Street Singers...
David Kantor, tidligere redaktør i Folkbeat
...dro Chuck Wiseman til San Francisco og åpnet butikk med sine brødre.
Three Wisemans Sexhandel. I et år gikk det svært så bra-
-inntil de ble saksøkt etter visse komplikasjoner med noen vaginakuler.
Jeg trenger deg, Mitch. Jeg trenger Mitch og Mickey. Dere hører sammen.
Mickey er storveis, men uten deg er det ikke det samme. Tenk nå.
Jeg skal si deg noe som jeg aldri har fortalt noen før.
Du var pappas favoritt. Du får bare finne deg i det.
Jeg har aldri fortalt noen det før. To uker før han døde, sa han til meg:
"Alle de ferkakte folka. Jeg liker Mitch. Han er favoritten. Han er som en nevø."
Du bør vite det før du bestemmer deg. Hva sier du til det?
Det høres ut som en klisjé, vage minner, men de elsket oss.
Vi var vel kanskje lette å like, siden vi sto for...
Mickey Crabbe, halve Mitch & Mickey
...ekte kjærlighet og romantikk.
Jeg trodde på det imaget selv, jeg. Det var vel derfor jeg solgte det så bra.
Alt var søtt og lykkelig og alle ville være sammen med Mitch.
De prøvde å komme innpå ham, men jeg var tett innpå ham.
Han var veldig klok, veldig intens-
-og fjern. Var du nær ham, trakk han seg vekk.
Gikk du innpå Mitch, rygget han unna.
Han fikk deg alltid til å ville forstå ham, noe som var umulig.
Når drømmesløret er borte
Og hvert eventyr er fortalt
Da gis det et kyss ved regnbuens ende
Mer verdifullt enn en gryte gull
Kraften i det kysset... Den kan ikke overvurderes.
Det var...
Martin Berg, folkemusikkhistoriker
...et stort øyeblikk i folkemusikken.
Og kanskje et stort øyeblikk i menneskehetens historie.
Jeg vil gjerne tro at Mitch går med på å gjøre dette sammen med meg.
For jeg har alt sagt ja og jeg kan ikke gjøre det alene.
Jeg har ikke tenkt nøye gjennom det.
Burde ha snakket med ham først, men jeg har ikke snakket med ham på lenge.
Vi var ikke på talefot.
For de siste åra...
Jeg husker en del nå. Det var masse krangling.
En stund klarte vi å holde det på et profesjonelt plan.
Men det gikk på en del personlige ting.
Steve Lang, platestudiotekniker
Jeg begynte her like etter high school.
Og jeg var så imponert av Mitch og Mickey. Hvem var ikke det?
De spilte inn When You're Next To Me her. Det ble siste plata deres sammen.
Mickey begynte å skrike til Mitch.
Hun ble rasende. Kastet alt hun fikk fatt i på Mitch.
Alt mulig. Mikrofonstativer, mikker, gitarer.
Og Mitch...
Han bare...
Han bare klikket.
På tide å slappe av Glem dine sorger
Slå jul og sitte på ryggen Det er den slags dag
Jeg sitter på en ås Og ser skyene leke
Jeg har spilt musikk av Main Street Singers hele livet.
Helt siden ungdomstida i Tampa.
Jeg har innsett som voksen, ved hjelp av Laurie, min vakre kone...
Terry og Laurie Bohner
...at det var misbruk i familien min, men mest av musikalsk art.
Far låste meg inne på et rom med Percy Faith-opptaket av "Bim Bam Boom".
Så sendte han meg i seng med kun dessert.
En av platene han ga meg, var Sunny Side Up. Main Street Singers 1968.
Og den traff meg rett i hjertet. Jeg hørte den plata om og om igjen.
Jeg kunne den utenat og bak-fram. Jeg følte at jeg kjente dem.
Jeg ville så gjerne være med i den gruppa at åtte år gammel gikk jeg i kjelleren-
-og skar ut pappfigurer av gruppe- medlemmene og sang med dem.
De var vennene mine, klippet ut av ginkartonger.
-Pussig nok er Laurie fra et helt annet... -Ja, fra et helt annet miljø.
Jeg vokste opp i en småby sør for Chicago.
Langt nok unna til å være bebodd av ubesudlet hvit subb.
Siden jeg var ett av mange barn, merket de neppe at jeg stakk da jeg var 15-
-og havnet i San Francisco. Her er det de mørke skyer i mitt liv blåses bort.
For der traff jeg en viss Mr. Wiseman, som ga meg jobb i butikken sin.
Så begynte han å gi meg småroller i sine kortfilmer-
-for et mer modent publikum.
Snart fikk jeg noen hovedroller i disse. Så fikk jeg gjesteroller i langfilmer.
Jeg var kjent for å gjøre én spesiell ting-
-som mange andre jenter ikke ville gjøre.
Jeg har likt å synge siden jeg var liten.
Jeg lærte å spille ukulele i en av mine siste filmer, Ikke akkurat Tommeliten.
Det åpnet en ny verden, for jeg ble bedt om å bli med i New Main Street Singers.
Der traff jeg mannen min, og snart var jeg den nye Mrs. Bohner.
-Ikke verst, hva? -En nydelig fortelling.
Du skulle vært her kl 5 forrige uke. Du kom aldri. Det er greit, men...
-Mitch blir med. Helt utrolig. -Gratulerer, det er fantastisk!
Sa han rett ut at han blir med på det? Sa han det nå nettopp på telefonen?
-Jeg tror det. -Får du det skriftlig?
-Jeg passer bare på for deg. -Ikke vær så negativ. Han er med.
I 1974, etter bruddet, var Mitch rasende. Den første soloplata hans-
-Et rop om hjelp, inneholdt låter som "Hadde jeg hatt pistol".
"Alle andre enn deg", "Må hun råtne i helvete".
Dette utviklet seg videre på neste plate-
-Nå er det slutt. På det tidspunkt var han langt nede.
Mitch var fylt av raseri.
Cherry Hill psykiatrisk sykehus
Han hadde sine grunner til det.
Jeg mener han ble utskrevet for tidlig.
For vi klarte ikke å finne ut av ham.
Og det raseriet hans var usunt-
-for oss alle.
Hallo, Mickey. Hvordan har du det?
Godt å se deg.
Mitch Cohen, dette er mannen min.
Leonard Crabbe. Hyggelig. Velkommen til Crabbe-huset.
Tusen takk. Jeg tok inn på hotell. Jeg la igjen tingene mine der.
-Hvilket hotell da? -Jeg vet ikke navnet.
Jeg husker ikke navnet. Et pent hotell.
-Er du sulten? -Ja.
Lunsjen er ikke helt ferdig. Du kan jo vise Mitch togene dine.
-Liker du tog? -Jeg tok bussen.
Nei, liker du modelltog?
-Jo da. -Det er lidenskapen min.
-Reisen hit tok 16 timer. -Dette går raskere.
Alt dette heter Crabbe Town.
Det er bordell der over saloonen.
Lenger nede skal jeg ha fransk kvarter. Jeg har fransk blod i årene.
Skulle gjerne sett denne byen om høsten.
Crabbeville om høsten ville være flott.
Jeg ville lagd masse smått løv-
-av eik, poppel, lønn, kastanje-
-og spredt det ut over hele Crabbeville.
Vakkert!
Det er Crabbe Town, ikke Crabbeville.
Hva driver du med, Leonard?
Jobben?
Å, jobben. Jeg er i blærebransjen. Jeg selger kateter.
Jeg har mitt eget distribusjonsfirma, Spring-Flo Legemidler.
Du har kanskje hørt om det? Jeg har kalt det så etter min mor, Florence.
Det er en vekstbransje. Hver tredje over 60 har enten løs eller urolig blære.
Så hvert 13 og et halvt sekund fødes det en ny inkontinent.
Folk som deg og meg har lekkasjeproblemer.
Når de løper, spiller tennis, ler, nyser, hva som helst.
Og den gode, gamle forstoppelsen. Hard avføring i rektum presser på blæra.
Dette er et fint emne å spise dessert til.
Jeg begynte å spille på folkemusikk-klubber i New York.
En kveld gikk jeg inn på en kaffebar.
Half Moon Café.
Jeg spilte der med søstrene mine, Jocelyn, Claire, Estelle. The North Four.
Det var en ekkel, liten plageånd der. En tass med fryktelig høy stemme.
Han drev og maste: "Vis puppene! Pell dere av scenen!"
"Dere synger dritdårlig! Pell dere av scenen!"
Veldig simpelt. Ubehøvlet.
Ekkelt. En ekkel, liten kødd. Plutselig så vi vagt i scenelyset-
-en høy, mørk skikkelse gå bort dit, og det ble noe oppstyr.
Plutselig fikk han rundjuling. Han ble grisebanket.
Jeg husker ikke stort, men jeg våknet i alle fall på sykehuset-
-og det første jeg så var en vakker rose i en vase på nattbordet-
-ved siden av senga.
Og jeg kan ikke beskrive-
-hva som raste gjennom kroppen min.
Jeg var overmannet av følelser jeg aldri hadde kjent før.
Vi begynte å synge sammen.
Vi smeltet ganske enkelt sammen på en veldig meningsfylt måte.
Og før vi visste ordet av det, var vi i platestudio.
Jeg lærte å synge med Mitch. Det var så nifst, men jeg bare...
Mitch var sterk og smart og visste hva han ville, så jeg fokuserte på Mitch-
-og tok alt som det kom.
-Dobler jeg etter deg? -Nei, med meg. Det er dobling.
-Hiv deg på samtidig. -Greit.
Mamma var den kalde vinden fra nord
Pappa var sønn av en jernbanemann
Fra vestenfor helvete Der togene ikke går
Hørte aldri fløyta Fra godset på vei sør
Eller lyden fra drivhjulet
Nei, jeg vandret aldri
Jeg vandret aldri
Jeg vandret aldri likevel
Plutselig så jeg for meg oss på scenen.
Og vi hadde ikke på oss de gamle greiene.
Snakker vi om løse skjortebryst? Jeg har alltid vært imot det.
-Vekk med smekka! -Det er en veldig retro look.
Jeg er villig til å diskutere det. Du mener det imaget vi hadde-
-var et retroimage av noe som ikke var retro fordi vi ikke var...
Det var ikke retro da, men å kjøre ei retrogreie nå, vil bare se trist ut.
Å kjøre den tids greie nå ville være retro. Å kjøre den tids greie da var nåtro.
Jeg tenker på antall låter. Vi vil jo vise vårt beste for den dere vet...
For pappa. Klarer du ikke å si det?
Du klarer ikke å si navnet hans, du.
Du er ikke alene om å tenke på pappa. Du er ikke alene om å sørge.
Ikke ta alt personlig. Det er henne, ikke deg. Unnskyld. Glem det.
Dette er ikke bare en gjenforening av folkgrupper.
Det er også en gjenforening av familien Steinbloom, unntatt pappa, da.
-For vi møtes jo aldri. -I grunnen ikke.
-Vi snakker masse med hverandre. -Vi snakker masse på telefonen.
-Men vi treffer aldri hverandre. -Nei, vi trenger ikke.
Jeg flyttet til Nord-Dakota. Så langt vekk jeg kunne for å få syngingen ut av hodet.
Jeg likte ikke folkemusikk og pappa visste det. Jeg hadde ikke sans for det.
Så jeg har ikke holdt kontakten. Derfor er dette fint. Vi må bli enige og lage-
-en bra forestilling for pappa.
-Du vil gjøre ting godt igjen. Vi gjør det... -Med musikk.
Går det bra?
Vent litt.
Herregud.
Far, Fred Knox, var i Main Street Singers, så jeg vokste opp med den musikken.
Sissy Knox, medlem av New Main Street Singers
Jeg hørte på den da jeg var liten, men ikke så mye da jeg var tenåring.
For da gikk jeg på gata.
Jeg ble reddet av New Main Street Singers-
-fra den nattmørke tilværelsen.
Så jeg vil gi folk noe tilbake nå. Når jeg synger, vil jeg gi det jeg selv har fått.
Jeg vil være en kjærlighetsformidler og underholde og gjøre folk glade.
Jeg prøver å se meg ut noen blant publikum. Det gjør meg lykkelig.
Da Menschell ringte meg i 1995, da pappa var død-
-og spurte om jeg ville bli med i bandet hans, takket jeg ja.
Drar hjem Jeg drar
Dra... Drar
Dra
Drar hjem Jeg drar hjem
Hjem
Dra...
Jeg er Mike LaFontaine, eier og stifter av Hi-Class Management.
Komikerens faste følgesvenn.
Kjør i vei. Hva er'e?
I 1970 og noe var jeg stjerna i tv-serien Hva er'e?
Når noe gikk galt, kikket jeg inn i kamera og sa: "Hva er'e?"
Vi hadde mye moro med det og andre fikse uttrykk: "Jeg ha'kke snøring!"
"Jeg får'ke gjort no'!"
Og jeg var vel den første som brukte: "Trur'ke det, nei!"
Men det varte bare et år. Heldigvis, for det tar bare så lenge å lage en kult.
Så jeg opptrådte med mitt "hva er'e" og "jeg får'ke gjort no'".
Maste publikum om at jeg skulle holde på hele kvelden, sa jeg: "Jadda, jadda!"
Da lo publikum så det spruta.
Men en fyr på første rad fortrakk ikke en mine. Jeg sa til dama hans:
"Hold sminkespeilet ditt foran nesa hans og se om han puster."
Da smilte han.
Etter showet pratet jeg med ham. Han het George Menschell-
-og hadde vært i Main Street Singers. Jeg hadde ikke sansen for folkemusikk.
Hiv ham på glattcelle og sett slangen på ham
Jeg pleide å si: "Har han lang slange, får han kompiser i dusjen!"
Folkemusikkpublikum hatet den vitsen. Men jeg sa til George: "Dere låter bra.
Samle gruppa di igjen, så skaffer jeg dere spillejobb på Starfish Cruise Lines.
Vi tjener en bråte og dere får mye moro." De dro på cruise og storkoste seg.
Bortsett fra et par ganger, da det brøt ut dysenteri om bord. Jeg var ikke med.
Du vil ikke være på et dysenteriskip og banke på herretoalettet og spørre:
"Er du ferdig snart?" og få til svar: "Trur'ke det, nei!"
Jeg liker meg her. Elsker å jobbe med tv. Jeg ser på det hele tida.
Offentlig tv-stasjon i New York
Dere gjør en kjempejobb og det er en glede å være her.
Det er perfekt. Vår målgruppe er eldre, det kan være negativt mht sponsorer.
Det er bra med fansen til Folksmen og alle andre grupper din far representerte.
Jeg tror det får mange seere om kvelden, da vi har tenkt å vise denne konserten.
Noen sånne grupper får yngre publikum. Ikke radikalt yngre. Håper det er greit.
Får vi to dusin unge til å se på, er det bra, for vi har knapt unge seere.
Er du ikke lei av å høre beretninger om faren din, så har jeg en til deg.
I 1966 drar unge Lars Olfen på konsert. Jeg er 16 år gammel.
Det regnet. Jeg går mot billettluka, men får døra rett i fleisen. Utsolgt.
Tårene mine blandet seg med regnet. Da hørte jeg en stemme: "Kom hit, gutt."
En svartebørsselger? Jeg hadde ikke råd til ågerpris. Men han så kjent ut.
Så gir han meg to billetter, uten betaling. Det var din far. Hvorfor gjorde han det?
Pappa var sånn. Tok seg av folk. Han var sjenerøs og snill.
Det er derfor vi gjør dette. Vi skylder minnet hans såpass.
Din far var som meshpucha for meg. Da jeg fikk billettene, skrek jeg ut-
-og løp som et vilde chaye rett inn i konsertlokalet, på første rad!
Vi fikk schpilkes av å sitte der. Rene mitzvahen, og nå vil jeg gi noe tilbake.
Okeinhoreh, og Gud velsigne ham.
Hvor gikk jeg opp? Jeg husker...
Vi delte en sang
Jeg tror det må ha vært på "ravn".
"Vi delte", ligg under meg. På: Vi delte
Vandret
Vandret gjennom hverandres hemmeligheter
Vi byttet
Du har helt rett, Mitch!
Jeg glemte det.
Vi byttet ærerike skatter
Sånn ja, rent og klart!
Veldig bra.
Gikk ned til Main Street Alle skal synge
Sånn ja.
Hva synger du? Synger du grunntonen?
Nei, jeg sang: Alle skal synge
-Hørte du at jeg ga deg en sekst? -Jeg tror ikke det.
-Ga jeg ham ikke en sekst? -Jeg tror du sang en sekst.
Kan du synge en sekst?
-Alle skal synge -Alle skal synge
-Ja, jeg kan synge det. -Vi prøver igjen.
-Unnskyld, fortsett. -Har du problemer med overgangen?
-Kan jeg skifte ut av kostymet? -Er du varm?
Ja, og så har jeg gått i det i en måned.
Vi må alle gå i uniformen til vi er gode nok til å ta den av.
Du er nær, men ikke helt der ennå. Jeg vil høre deg synge den seksten.
Gå i de klærne nå. Snart vil du få ha dine egne klær på når du synger.
Jonathan? Jeg har gode nyheter og bedre nyheter.
De gode er at vi skal holde konserten. De bedre er at vi sender den direkte.
En kompis av meg har ledig sendetid på en satellitt, så den går direkte!
Sponsorene ville ikke betale for det, så...
Jeg gleder meg selv!
Greit. Shalom.
Jeg har folkemusikk i blodet.
Jeg er født i Sverige og kom til USA som liten-
-men vi besøkte Sverige hver vinter, sprøtt nok.
Alle Olfen-barna, Lars, Sven, Pippi og Liv-
-lærte å spille på hakkebrett.
Kunne du holde ei rangle, kunne du holde et hakkebrett. Vi lærte å spille.
Jeg hadde et garasjeband i Stockholm. Stritt å stemme instrumenter i kulda der.
Det er motorvarmer til Volvoen i garasjen-
-men det er kaldt der inne om vinteren.
Jeg hadde en hit på de svenske listene med "Hur är läget, lilla gumman?"
Jeg ble veldig glad i amerikansk musikk, så jeg ble med i folkemusikkmiljøet her.
Nå er sirkelen sluttet, når jeg viser denne konserten på PBN. En drøm oppfylles.
Jeg jobbet på åkrene som min far
Fra morgen til kveld
Og så roer vi ned.
Og skjelettene i Quinto
Kall meg hjem
"Månens sølvstrålende tentakler fanger meg..."
Fryktelig forvirrende. Jeg hører deg på samme tone. Det blir for tett.
Hvis jeg går høyere og han lavere...
-Gjør det, og mer dempet mot slutten. -Jeg kan ikke gå stort høyere.
Nå høres det ut som en buktaler.
Får jeg foreslå at dette ikke er den beste låten å begynne med?
Dette går direkte på tv. Vi vil ikke at folk skal hive seg over fjernkontrollen.
-Det er en offentlig tv-kanal. -De har ikke fjernkontroll.
Det er jo fryktelig! Vil han ikke komme ut av rommet?
Har han fått medisiner? Jeg vet han er engstelig. Jeg er alltid engstelig-
-men jeg kommer ut. Vi må gjøre noe.
Du vil at jeg skal snakke med ham? Jeg liker ham, har ikke stort å si til ham.
Jeg kan vise empati, ikke stort mer. Jeg kan prøve. Vi må gjøre noe.
Jeg skal snakke med ham. Jeg må få ham ut derfra.
Vi sender ikke fra et motellrom. Vi må få ham ut derfra.
Hva skjer her? Stryk hånda over her.
-Hva føler du? -Jeg føler motstand.
-Men det er glatt og lett også. -Interessant. Det er en vanskelig farge.
Terry og jeg dyrker en uvanlig gudskraft. Kraften i en annen dimensjon.
Det står ikke noe om denne dimensjonen i bøker, ukeblader eller aviser.
For den fins ikke noe annet sted enn i mitt eget sinn.
Gjennom våre egne seremonier og ritualer-
-har vi fått førstehånds innsikt i fargenes voldsomme, pulserende kraft.
Dette er en levende kraft som konstant former erfaringene våre.
Og vi tror-
-at denne metningsenergien er grunnlaget for alt levende.
Vi er HINF.
Hekser i naturens farger. HINF.
Ordet "hekser" kan være problematisk, det hefter jo en del dumme ting ved det.
Vi rir ikke rundt på kosteskaft eller går i spisse hatter... Vi rir ikke på kosteskaft.
Dette er ingen okkult vitenskap. Dette er ikke tvilsom spådomskunst og astrologi.
Sånt er sludder og du må ha en skrue løs for å tro på det.
Det vi tror på, er lettfattelig.
Menneskeheten er materialiserte farger som virker i den 49. vibrasjon.
Det er en slutning du gjør deg på veien til butikken.
Jeg vet du er under stort stress og du må ikke presse deg for langt.
Her tar vi én dag om gangen.
Du må ikke tro du må oppnå noe umiddelbart. Det må understrekes.
Det ligger et bedrag her.
Publikum venter å få se en mann som ikke lenger fins.
Det er kan hende riktig.
Kan godt hende det er riktig. Men jeg tror at du har...
Gale mann
Ser fiskene svømme vekk
Jobber ikke Bare spiser og leker
Sitter her på sanden
Snakker om den gale mannen.
Solfylt land
Kokosnøtter faller ned
Melk, søtere enn honning
Sitter her på sanden
Solen bryter over åndenes mark
Fokkeskjøtene drar mot lesiden
Tverrsalingen nynner en morgensang
-Jeg er dekksgutt, kall meg Jim -Han heter Jim
Reis av gårde, reis av gårde Under seilet
Til pynten på den slue hval
Kjenner dere til en bok om en sjøkaptein ved navn Moby Dick?
Han jaktet på en stor hval. Når han så en hval, ropte han: "Der blåser den!"
Hvis dere kan rope det, kan vi la noen bak scenen spyle gruppa med vann.
Så kan dere se inn i kamera og si: "Hva er'e?" Hver gang blir det spylt-
-og til slutt er dere gjennomvåte, damene også.
Mot slutten av låten snur dere gitarene opp-ned, og vannet renner ut. Plask!
Bare en tanke.
Når drømmesløret er borte
Og hvert eventyr er fortalt
Da gis det et kyss ved regnbuens ende
Mer verdifullt enn en gryte gull
Min søte, min kjære, min elskede
Du er så langt borte
Selv om et hav av tårer skiller oss
La vår kjærlighets bro rekke over
Da gis det et kyss ved regnbuens ende
Mer verdifullt enn en gryte gull
Moro å ha folkemusikerne her i morgen. Det er uvanlig, dette er et klassisk sted.
Det blir skikkelig artig. Som å ha et karneval i byen.
Jeg er konsertansvarlig, selv om mange sier Kong Larry eller Deres Majestet.
Jeg gjør alt som må gjøres her.
Jeg skiftet lyspærer oppe under taket, jeg har skiftet rottefeller i kjelleren.
Jeg er også sanger. Ikke profesjonell, men synger i kirker og ungdomsfengsler.
Men dette...
Dette er beste stedet å synge i New York og vel i hele verden. Perfekt akustikk.
-Har jeg kjørt forbi? -Nei, det kommer snart.
-Vet ikke om jeg skal nord- eller sørover. -Hvor er det hen?
I sentrum. Du kan ikke unngå å se det.
-Du skal til venstre. -Jeg svinger til venstre.
-Har du kart? -Ja, men ikke i bilen.
Skulle du studere det siden, eller..?
-Jeg skal få oss dit. -Ingen kritiserer deg.
-Stopp og la meg kjøre. -Nei. Nå vet jeg ikke hvor jeg er.
Vi gleder oss til dette prosjektet.
Amber Cole & Wally Fenton, PR
Selv er jeg ingen fan av folkemusikk.
Ikke jeg heller!
Men det betyr ingen ting innen PR, som er det vi driver med.
Det viktigste er hva du mener, og hva vi kan få deg til å mene. Selge til deg.
Et produkt du gjerne vil kjøpe. Sånn ser vi på denne konserten.
-Klarer vi ikke det, bløffer vi. -Det er også en del av PR.
Vi er proffer her. Vi får ideer som hjelper på salget.
Vi samarbeider svært bra.
Det er nesten sånn at vi har én hjerne på deling.
Jeg får en idé, bare en liten gnist-
-og så får Wally den, og han gjør den til en brann.
Jeg ser for meg at det skjer masse spennende ting med gruppene.
Store, kjempestore ting.
Som viseborgermester er det en glede å erklære morgendagen-
-lørdag 22. juni, som Folkemusikkdagen i The Big Apple.
Tusen takk, Deres nåde, eller visenåde. To spørsmål:
Er New York klar for en gjenfødelse av tidenes beste folkemusikk?
Ja, det tror jeg!
Og hvor er den ekte borgermesteren? Noen skjøt ham, but not the deputy.
De ringte fra statsadvokaten. De finner ingen vitner, så han går klar.
Litt om New Main Street Singers: Et opprinnelig medlem har gått bort.
Men han er likevel med oss i kveld! George Menschell, kom opp og si noe!
Vil du si noe? Si noe!
Hjertelig takk, Deres nåde. Jeg var på en konebyttefest der en fyr sa til meg:
"Jeg vil treffe kona di." Jeg sa: "Deres nåde, da!"
Bank, bank, hvem der? Det er New Main Street Singers!
Ikke glem å kjøpe cd-ene.
Når jeg ser de lange køene med fans som vil ha autografen din-
-så er det som i 1968.
Eller 67, eller 66.
De gode åra.
Det er så herlig å se alle menneskene som har likt musikken din i alle de åra.
Og det er så mange av dem. De vil ta deg i hånda og si:
"Vi digger det du gjør."
Og unge folk sier: "Du rocker. Du rocker i min verden."
Jeg fikk litt av det adrenalinkicket jeg pleide å få før i konsertlokalene.
Når du hørte scenearbeiderne si: "Tvi-tvi, Mitch."
"Lykke til i kveld, Mickey."
Mens vi ventet backstage, hørte vi publikum rope:
"Mickey, Mickey! Mitch, Mitch!"
Og når du gikk ut i scenelyset, hørte publikum rope, lydnivået...
For meg var det nok å se på deg. Kunne ikke forestille meg at jeg var der.
Jeg så på deg. Jeg gleder meg til det, Mitch.
Jeg lurer på om det skjer i morgen kveld?
Ja. Og jeg skal være der på beste plassen i lokalet.
Du kan vel tjene penger på folkemusikk.
Ja, du kan vel det.
Det er takket være slike som New Main Street Singers. Det kommerse mølet.
Jeg er ivrig modelltogsamler.
Så fint, da!
Jeg har et helt opplegg i kjelleren. Det er min store lidenskap.
-Takk og pris at vi har modelltog. -Absolutt.
Uten modelltog ville de jo aldri kommet på å lage store tog.
Unnskyld meg. Hei, alle sammen. Et øyeblikk.
Vi storkoser oss.
Jeg vil foreslå en riktig stor skål til ære for pappa.
Han var en flott, vidunderlig, kjærlig far, et fantastisk menneske på alle måter.
Alle som kjente pappa det minste, visste at han nynnet nydelig.
Hvor som helst kunne han plutselig begynne å nynne.
Og alle som hørte ham da, ble glade.
Til ære for pappa skal vi heve våre glass og nynne. For pappa.
-Har du vokal? -Vokal.
-Noen av dem er der inne alt. -Viser du vei?
Vi gjør dette hver eneste dag. Det går av seg selv.
-Er det mikrofonene? De mangler topp. -Mikrofonstativ.
Det blir topp på dem, når vi er ferdige. Bare ta det rolig.
Mikrofonhode. Kaller du det mikrofonhode, eller bare mikk?
-Det kalles mikrofon, og du får dem. -Vi vil gjerne ha dem.
Town Hall i kveld. Mitch og Mickey i Town Hall.
To uker med øving. Da skal en spille i Town Hall.
Galskap. Nye tekster. Andre tonearter.
Men det måtte bli slik. Hadde vi holdt sammen, ville vi ikke spilt i Town Hall.
Da ville vi vært heldige om vi varmet opp for Main Street Singers i Branson. Niks.
Dette var den sprø måten vi skulle havne her på.
Jeg føler meg veldig avslappet. Veldig trygg. Veldig fokusert.
For 35 år siden-
-når du forberedte en konsert, måtte du finne tonen med værelsespiken.
Men i kveld føler jeg meg bra. Jeg er opprømt.
Jeg er klar uansett hvilke erfaringer vi kan ta med oss etter opptredenen.
Jeg er sikker på at det blir et eventyr.
En reisende på dette praktfulle fartøy i ukartlagt farvann.
Hva om vi ser skjell sprette opp og fly mot den praktfulle solnedgangen?
Den er uklanderlig. Den utstråler glede, den utstråler premierekveld.
Den utstråler at folk elsker folkemusikk. Men disse spisse tingene er skumle.
-Det er epleblomster. -Å? Epleblomstene er i øyehøyde.
Noen kan beundre dem, lukte på dem, og stikke ut et øye. Jeg vil klippe dem.
Vi kan beskjære dem. Jeg må tenke på sikkerheten.
De slynggreiene er for lange og slyngete. Venter kun på at en eldre skal trille borti.
Eller noen i gåstol, eller med skinne på beinet. Mange eldre i familien min.
-Vi kan sette nelliker i et ølkrus her. -Jeg ser ikke for meg at det vil funke.
Jeg har gjort det til en vane å pleie huden min.
Det er noe du kan bli mobbet litt for. Jerry mobbet meg for det forleden.
Han kom inn på badet mens jeg sto der, og spurte: "Hva driver du med her?"
Men norske fiskere har brukt håndkrem i århundrer.
Og med denne hudpleien vet jeg at når jeg går på scenen i kveld-
-så vil huden min ta seg helt nydelig ut framfor to tusen publikummere.
Det gir meg selvtillit til å spille helt topp og synge helt topp-
-og være helt på topp. Det kan ikke verdsettes høyt nok.
-Er introen klar? -Ja.
Jeg har produsert et gjenforeningsshow en gang før. Good Times-gjenforeningen.
-Folk vil ha flere nærbilder. Det må vi ha. -Vi har ordnet med masse nærbilder.
Og det er flott om vi kan vise oversikts- bilder av hvor enormt dette opplegget er.
-Har vi en kran til rådighet? -Nei, vi har ikke kran.
Så vi kan sveipe over publikum og så zoome inn på en av musikerne.
-Det ville vært fint. -Det ville det.
Eller sånn berg-og-dalbane-aktig, der du ser alt på avstand ville vært fint.
Det ville det.
Jeg kunne ta noen telefoner. Vet ikke om det er for sent.
Her er kjempebanjoen.
-Den er veldig flat. -Den ser ikke flat ut for publikum.
-Den er dimensjonsløs. -Den vil se tredimensjonal ut der ute.
Den er ikke malt på baksida. Kan du se her med meg litt?
For publikum vil den se tredimensjonal ut. Bare gå og se.
Er dette møblene som skal brukes?
Det er ikke møbler, det er rekvisitter. Og den ser tredimensjonal ut derfra.
Så dette er møblene som skal brukes. Er dette et ekte gatelys?
-Det var sikkert det en gang. -Kan du ha en ekte tredimensjonal sak-
-som representerer det det faktisk er ved siden av noe som er juks?
Ja da. Har ikke tid til å forklare alt, showet begynner om en time.
-Og lysa der oppe? -Det er lys, ja, og det er et tak!
De ser ut som de henger og dingler. Jeg ser en ledning.
Tusen takk for at dere gjør dette for pappa.
Det er helt nydelig.
-Takk for blomstene, den lille banjoen. -Likte du det?
Vi måtte fjerne lavendelen, øynene mine tålte den ikke.
-Tanken var skjønn. -Husker dere hjemme i huset?
Du ville alltid spille poker.
Du var 15 år og hadde en kortstokk i neven.
-Vi spilte om lommerusk. -Dere lærte meg å spille kort.
Vi visste ikke at vi skapte et uhyre.
Mitch. Er alt bra med deg?
Ja.
Flammen representerer lys og mørke og det uvisse og skjøre ved livet.
Den representerer også en penis.
Rødt, oransje, gult, grønt, blått
Indigo, fiolett
10 sekunder til sending. Kjør introen min.
7...6...
5...4...
3...2... Gå over på kamera A.
PBN New York presenterer med stolthet direkte fra Town Hall:
Ode til Irving, en kveld med folkemusikk.
Med New Main Street Singers, The Folksmen og Mitch & Mickey.
Og nå kveldens vert, Jonathan Steinbloom.
Jeg er Jonathan Steinbloom, og før feiringen begynner, vil jeg si noe.
Noen av blomsterdekorasjonene henger farlig lavt og kan være giftige.
Så ikke spis dem. Og ikke vikle dere inn i dem eller snuble i dem.
På vegne av hele familien Steinbloom, velkommen til Ode til Irving.
Takk.
La oss gi en varm velkomst til vår første gruppe, som pappa sa følgende om:
"De var slik smitte som var sunn å spre." New Main Street Singers.
Takk for den varme velkomsten. Vil noen her høre litt folkemusikk?
Jeg vandret aldri
Jeg vandret aldri likevel
Jeg vandret aldri
Mamma var den kalde vinden fra nord
Pappa var sønn av en jernbanemann
Fra vestenfor helvete Der togene ikke går
Hørte aldri fløyta Fra godset på vei sør
Eller lyden fra drivhjulet
Jeg vandret aldri
-Jeg sa ikke et ord. -Jeg vet ikke.
Jeg vandret aldri likevel
De sier at highwayen er en eneste vei
Og den går fra her til der
Du snakket ikke med Menschell og fortalte hva vi skulle åpne med?
Du snakket med Terry Bohner. Han og den blå genseren hans.
-Jeg spurte om den ikke var varm. -Det blir varmere nå.
Det hjelper ikke å lete etter syndebukker. Det er åpenbart hva vi må gjøre.
-Jeg vil foreslå at vi er djerve. -Få høre.
Vi åpner med "Wandering".
Hører du ikke? De er i ferd med å radbrekke den nå. Vil du høre?
Vi gir publikum et valg mellom tannkremreklame eller ekte folkemusikk.
De har pusset tennene sine.
Det går ikke at to band spiller den samme låten.
Da blir publikum bare forvirret.
Jeg vandret aldri likevel
Jeg vandret aldri
Jeg vandret aldri likevel
Nei, jeg vandret aldri
Likevel
Tusen takk! Den er så artig å synge. Håper dere likte det like godt som oss.
Før vi fortsetter, vil vi presentere oss.
Jeg går ut og trekker litt frisk luft.
-Sikker på at alt er bra med deg? -Ja.
Da mamma gikk ut etter søtpotet
Falt hun ned trappa med et gys
Storken stakk innom mens hun lå der
Og slik så min søster dagens lys
Pappa sa: Denne blir bare sorgen En som verken vet bak eller fram
Men mamma elsket sin søtpotetbaby
Med et ansikt som overkokt jams
Kom igjen, gutter Poteten er i svartemarja
Jeg vet dere ikke vil høre det, men vi åpner med "Old Joe's Place".
Sangen vi er kjent for. Får den overstått. Og så kommer toppen på kransekaka.
-Resten av settet vårt. -Det er kaka, ikke toppen.
Mamma og pappa ba om hjelp til å lete Av meg og Jack og fetter Will
Vi heiv oss i vår Chevvy pickup Og oppe i åsen tok vi igjen deres bil
Pappa tok rifla og skjøt av låsen For å sette løs veslejenta si
Men Poteten sa: Pappa, få igjen døra Sheriffen har sagt at han vil fri
Vi drar. Poteten er i svartemarja Og vi får bare la henne være der
Vi drar. Poteten er i svartemarja Og mamma sier det rett og rimelig er
Mine damer og herrer, New Main Street Singers.
Jeg har fulgt med når New Main Street Singers...
Det var gøy! Kjempegøy. Hvordan hørtes vi ut?
-Vi hørte ikke etter. -Vi var nedenunder.
-Jeg hørte ikke så godt. -Beklager, karer...
La oss nå ta vel imot de tre neste begavede artistene.
Hver for seg er de bare Jerry Palter, Alan Barrows og Mark Shubb.
Men når du setter dem sammen, blir de bare helt fantastiske.
Mine damer og herrer: The Folksmen!
Takk. Ja, det er virkelig oss.
-Ventetida er over. -Lenge siden sist.
Herlig å være tilbake. Vi vil gjerne ta hiten vår.
Dere husker den kanskje. Vi håper det.
Når jeg vandrer Jager en regnbues drøm
Stopper jeg ofte og tenker På et sted jeg aldri så
Der vennlige folk samles Og hever taket høyt
-Hei, skjønnheten! -Dere var topp!
-Har du sett Mitch? -Nei.
Mitch!
Spill!
Pent!
Det er en valp i salongen Og en gryterett på ovnen
Og et stinkende laken Som en Navajo vevde
Popkorn i maskinen En gris i ovnen
Pai i skapet Og kaffen er alltid varm
Bare se etter neonskiltet Som blinker
Ea-a-oe's
Det er en valp i salongen Og en gryterett på ovnen
Og et stinkende laken Som en Navajo vevde
Popkorn i maskinen En gris i ovnen
Pai i skapet Og kaffen er alltid varm
Pølse om morgenen Og fest hver kveld
En pleier på vakt Om du ikke er vel
Det står kylling på bordet Men du må be først
Det er alltid noe på gang På gamle Joe's Place
Tusen takk!
Tusen takk.
For et flott publikum. Kanskje dere vil synge litt med oss.
Vi vil ikke jobbe helt alene her!
Syng med på refrenget andre gang. Alan Barrows begynner på banjo.
Hva?!
Hver morgen klokka fem Hopper bonden ut av senga
Vasker seg, knyter lissene Setter hatten på hodet
Alt vel så langt.
Mitch er borte. Herregud!
Uten Mitch har vi ingen ting. Vi må finne ham.
Vi trenger høner. Disse rekkene her.
Dere er hønene mine. Få høre dere klukke.
Ikke verst.
Nå vil vi høre hester. Denne seksjonen. Alle dere som får til et skikkelig vrinsk.
Vi skal sette sal på dere. Nei da.
-Har han mobiltelefon eller søker? -Nei. Han liker å vandre rundt.
-De skal på om et par minutter! -Han ble litt nervøs.
-Jeg klarer meg uten sånt tsores. -Ja da. Alt i orden.
-Er det et hanekampsted i nærheten? -Hun spøker, ikke sant?
-Han ligger i alle fall ikke strekk ut. -Hvorfor ble ingen med ham ut?
Det er ikke min feil.
Og hønene klukker
Hestene vrinsker
Sirissene sirisisisser
-Ja, det gjør de. -Og froskene kvekker
Grisene grynter
Det er en bondegårdsymfoni
Tusen takk. Vi hadde ikke klart det uten dere.
Dere kan være kry av dere selv. Takk for at dere kom.
Takk for de gode plassene, Irv.
Vi er The Folksmen. Vi håper dere har kost dere i kveld.
Vi må gi dem mer.
-Takk for at dere vil ha oss tilbake. -Vi skal synge "Skeletons of Quinto".
Vi gjør sjelden dacapoer, og dette er grunnen.
Den handler om en tid jeg ofte tenker på når vi kommer til denne tiden på året.
En tid full av konflikt og blodsutgytelser, dessverre. Den spanske borgerkrig.
Men historikeren vår i gruppa, Mark Shubb, vet mer om dette.
På slutten av 1930-tallet i forrige århundre herjet borgerkrig i Spania.
-Mitch kan ligge langflat i ei grøft! -Kan du synge begge stemmene?
Da drar jeg heller hjem, baker et brett småkaker, legger meg og ser på tv!
-Mitch! Hvor pokker var du? -Skal vi på?
-Dere skulle ha vært på i fem min. -For sent. Din egoistiske..!
Det tok en stund å finne en fin nok.
Så søtt.
...sensommeren 1938. Handlingen i denne sangen-
-er fra de grønne åsene ved Barce...
-God natt, alle sammen! -God natt og tusen takk.
De kaller seg The Folksmen, men etter i kveld må vi kalle dem Talsmenn-
-for de synger vakkert og har mye fascinerende å fortelle.
Nå sier jeg kun to ord til dere: Mitch & Mickey.
Vi elsker dere!
Takk.
Tusen takk for at dere lar Mitch og meg få gjøre dette igjen.
Det virker som det var i går Mitch og jeg begynte å lage musikk sammen.
Jeg vet ikke om dere husker at Mitch og jeg traff hverandre på et sykehus.
Mitch var der med skadet kjeve etter å ha forsvart en ukjent jente.
Meg.
Jeg var der på sykevisitt.
Mitch kunne bare kommunisere med meg ved å skrive.
Hvert ord var poesi. Mitch, jeg har det første diktet du skrev til meg.
Uttørket i eksil, tørster etter ditt smil
Brakt til taushet bak min stålmaske, men ditt vidd gjør at jeg vil baske
I din kjølige, fuktige skjønnhet
Jeg ville bare ha en slurk vann.
Når drømmesløret er borte
Og hvert eventyr er fortalt
Da gis det et kyss ved regnbuens ende
Det er den fine sangen. Med kysset. Skru opp litt.
-Husker du? -Ja, de pleide å...
Lurer på hvordan de vil takle det.
-Fem dollar på at de gjør det. -Og et kyss er eden de sverger
Når drømmesløret er borte
Og hvert eventyr er fortalt
Da gis det et kyss ved regnbuens ende
Mer verdifullt enn en gryte gull
Min søte, min kjære, min elskede
Du er så langt borte
Selv om et hav av tårer skiller oss
-La vår kjærlighets bro rekke over -Tre. 22. To.
Ditt kyss
Da gis det et kyss ved regnbuens ende
Mer verdifullt enn en gryte
Gull
Takk. Tusen takk.
Går det bra?
Unnskyld meg.
Igjen takk.
-"Mighty Wind" i C. -I C. Da begynner vi.
Da jeg reiste ned veiene I dette hjemmet jeg elsker
Hver snekker og cowboy Hver lamme mann på en krykke
De snakker alle om en følelse Om en smak som er i luften
De snakker alle om den mektige vinden Som blåser over alt
En mektig vind blåser Den sparker opp sanden
Den blåser ut en melding Til hver kvinne, barn og mann
Ja, en mektig vind blåser Over landet og over havet
Den blåser fred og frihet Den blåser likhet
Fra et fyrtårn i Bar Harbor Til en bro kalt Golden Gate
Fra en tråler i Shreveport Til enden av en Great Lake
Det er en stjerne i horisonten Og den brenner som et bluss
Den lyser opp denne mektige vind Som blåser over alt
En mektig vind blåser Den sparker opp sanden
Den blåser ut en melding Til hver kvinne, barn og mann
Ja, en mektig vind blåser Over landet og over havet
Den blåser fred og frihet Den blåser likhet
Når den blinde ser bildet Når den døve hører ordet
Når fiskeren slutter å fiske Når jegeren skåner flokken
Vi hører fortsatt historien Om en verden der folk bryr seg
Historien om denne mektige vinden Som blåser over alt
En mektig vind blåser Den sparker opp sanden
Den blåser ut en melding Til hver kvinne, barn og mann
Ja, en mektig vind blåser Over landet og over havet
Den blåser fred og frihet Den blåser likhet
Ja, den blåser fred og frihet Den blåser deg og meg
Seks måneder senere
Etterpå prøvde tv-stasjonene å få med New Main Street Singers i en tv-serie.
Vi hadde noen hyggelige møter. Jeg presenterte mine ideer.
De likte den om at gruppa agerte barn - i bleier.
Det får alltid meg til å le når jeg ser babyer snakke som voksne.
Tv-folka ville ikke stille seg til doms over mine ideer. De ville ha gruppa i en serie.
Ordet "dom" fikk det til å gå et lys opp for meg.
Jeg trodde alltid USA hadde 12 høyeste- rettsdommere, men nå er det bare ni.
New Main Street Singers er ni stykker. Da kan de jo være høyesterettsdommere.
Jeg ville kalle dem Høyeste Folk, med en kopling til folkemusikken.
Tanken var at de på dagtid kunne behandle de vanskeligste sakene i landet.
Mye spenning der. På kveldstid, og dette falt tv-folka totalt for-
-bor de i et stort hus, tar av seg dommerkappene og synger folkesanger.
På dagtid avsier de dødsdommer, om kvelden krangler de om matlaging-
-skittentøyvask eller om damene skal lage kaffen.
"Det er kjønnsdiskriminerende. Det ble fastslått i saken Johnson mot..."
Det er bra. Kvinner og diskriminering. Jeg har ikke skrevet stort, men har ideer.
Salgsmesse for legemidler Buffalo, New York
Pipette eller trykksprøyte får ingen pasient til å syte
Spring-Flo, Spring-Flo
Ikke la dem ligge kalde og våte i fleng
Bruk våre penisklemmer og rumpeforheng
Jeg er musiker igjen. Det var herlig å være på scenen med Mitch igjen.
Jeg trodde aldri det var mulig. Men der var vi.
Han skulle bare ikke tatt det så alvorlig. Det hersens kysset.
Hele familien min var på konserten. Men min søster Jocelyn sa:
"Du skulle ikke ha kysset ham om du ikke ville noe mer."
Det var bare et kyss. Og publikum ventet på det.
Og jeg hadde glemt hvordan det føles når du blir revet med-
-og du vil gi publikum alt de vil ha.
Jeg tror Mitch... Jeg forledet ham ikke. Men jeg tror han feiltolket det.
Jeg har aldri vært mer ett med meg selv.
Jeg skriver dikt igjen.
Jeg er i en meget produktiv fase.
Ideene kommer fortere enn jeg klarer å skrive dem ned.
Det eneste jeg var redd for da jeg traff Mickey igjen-
-var at det skulle vekke til live-
-de følelsene hun hadde for meg.
Jeg føler at hun feiltolket-
-det teatralske i det øyeblikket.
Men det var en herlig tid som vi begge hadde sammen.
Jeg vet jeg vil tenke på henne med glede hver gang jeg ser en rose.
Det har gått bra. Vi har fått noen spillejobber her på kasinoet.
Det har skjedd store forandringer, men forandring er bra, forandring er livet.
Opptredenen i Town Hall åpnet en dør for meg. Etter den konserten innså jeg-
-at jeg vil tilbringe resten av livet med å spille folkemusikk med disse herrene.
-I like måte. -Og jeg vil gjøre det som kvinne.
Jeg forsonte meg med at jeg var og er en blond, kvinnelig folkesanger-
-fanget i kroppen til en skallet mannlig folkesanger. Jeg måtte ut, eller dø.
-Sagt på den måten er det nesten poesi. -Nesten.
De godtar ingen fnys her inne Legg dem igjen ute
-Det er eplevin i kagger -Og sagmugg på golvet
Så hvis du føler lyst Viser jeg veien
Bare se etter neonskiltet Som blinker
Ea-a-oe's
Tekst: P.S. Mannes
Bearbeidelse: SDI Media Group
NORWEGIAN